PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
- Dobrý večer. - Dobrý večer.
Terrace House je show se šesti cizinci, kteří žijí společně
a my sledujeme jejich chování.
Připravili jsme krásný dům a auta.
- Neexistuje žádný scénář. - Ano.
V minulém díle nám Ruka ukázal své umělecké vlohy.
- Přesně tak. - Otřáslo to s námi.
- Emice došla slova. - Stejně jako nám.
Bylo to dílo.
Ve skutečnosti byl ohromen celý svět.
Vlna ticha se prohnala i přes Ameriku.
- Přesně tak. - „Když napíšu Emika,
- vidím tam znaky pro Ruku.“ - Přesně tak!
Přemýšlela jsem nad tím.
Kdyby mi můj kluk něco takového řekl,
„Vidím Ruku ve jméně Reina...“
- Srdce by mi poskočilo. - Počkej.
K tomu jsi došla? Po celém týdnu přemítání?
Dobrá...
- Tak to bylo. - Nejspíš jsi zapomněla,
kolikrát její jméno pak napsal.
„Emika.“
Jejím jménem zaplnil celou stranu svého skicáku!
- To je super. - Je ztracená.
Už jí není pomoci.
Pak tu máme Yusukeho...
který dostal znovu kopačky.
UKULELISTA (EDEN KAI)
Sám sledoval ohňostroje, které plánoval vidět s ní,
za tónů Southern All Stars.
- Skvělá scéna. - Líbila se mi.
- Moc pěkná. - A mezitím
ta, která mu dala kopačky...
si užívala volnou chvíli s Peppem na střeše.
Poprvé jsem se líbal v 18 letech. Začal jsem pozdě.
Vzpomínám si, že první polibek...
chutnal po pomerančích.
Jo? Jako tenhle drink?
Rád na to vzpomínám.
Sladké povídání.
- To ano. - Elegantní.
Komik Ozawa říká podobné věci.
Ale způsob podání je úplně jiný.
- Ale proč? V čem je rozdíl? - Neumí to podat.
Jeho partnerka by počkala na polibek a přitakala: „Krása.“
Pak přišla Tokuiho nejoblíbenější scéna z minulého týdne,
když Emika řekla: „Dáme si pivo.“
- Dnes nepiješ? - Ne, dnes ne.
Dejme si pivo.
Každý chlap by jí přinesl Dom Perignon.
Já taky.
Chci to slyšet znovu a stereo.
Binaurálně a v HD.
- Chci to slyšet binaurálně. - Co to je?
Znělo by to, jako by byla v mých uších.
- Super vysoká kvalita. - Škoda, že jsme geekové jen my dva.
My s tebou nedržíme krok.
- Znělo by to jako šeptání. - Přímo do uší?
Mimochodem, Ruka půjde na pohovor do marveláckého baru.
- Skvělá zpráva. - To je dobře.
- Je o krok blíž. - To rád slyším.
Nejspíš už produkuje...
- malé kousky pavučin. - Myslíš?
Jako preejakulát.
Tomu věřím.
- Už je to venku. - Co to povídáš?
Říkej tomu jak chceš. Je to preejakulát.
Přesně, to je ono.
Už to musí pomalu téct.
- Nebuď směšný. - Dobře.
Neříkej, že z Ruky něco teče.
„Neříkej, že z Ruky něco teče.“
Torichan, tvůj komentář je nejoplzlejší ze všech.
Pak jsme viděli dívky v bazénu.
- Měly krásné plavky. - Seklo jim to.
Byla to první koupel v sezóně.
Nejdřív bylo vše v pořádku...
Říkám si, že jsi tak citlivá
k pocitům ostatních lidí,
že nikdy neřekneš nic, co by je mohlo zklamat.
Občas se chováš jako extrémně hodná holka.
Říkají, že je upjatá, tak jsem se podíval na starší epizody.
Je to tak. Díky svému jednání je úplně nudná.
Ale někdy je úzkostlivá ohledně své práce.
- Dokonce kvůli tomu brečela. - Brečí jen kvůli práci,
vypadá to jako záminka, aby získala víc pozornosti pro své dílo.
- To si myslím. - Haruka to mohla říct líp.
To je pravda. Haruka je jako slon v porcelánu.
Ale nemůžu být jediný, kdo si myslí,
že se Kaori snaží jen zalíbit.
Nikdy jsme se nezasnoubili.
Já taky slyšela, že máš přítelkyni.
Oba jsme nad tím moc přemýšleli.
Půjdeme někdy na drink?
- Jasně. - Tak půjdeme.
Nechápu,
proč po té konverzaci chtěla jít na drink.
- Ani já ne. - Je to záhada.
Možná si řekla: „Vyčistíme vzduch a pokecáme.“
- Tak to myslela? - Asi ano.
17. TÝDEN
TADY SE NEFLÁKÁME
Takhle to je. Rozdělím příběh na stránky.
- Aha. Máš to po panelech. - Jo.
Řeknu si: „V příběhu chci být na straně šest tady.“
Pak vymyslím, jakým směrem se příběh posune.
Když si to takhle srovnám, tak se to pak snáze kreslí.
- Chápu. - Když začnu kreslit bez jasného cíle,
tak příběh není nikdy tak zajímavý.
Rád si rozpracovávám nápady, které mě zajímají,
a pak se snažím vymyslet, jak se příběh vyvine.
Najdu zajímavé body a s nimi začnu.
- Aha. - To je to nejtěžší.
- To chápu. - Je to hodně na hlavu.
- Ahoj kluci, co děláte? - No...
Ukazuju mu své kresby.
Viděl jsem tvoji práci, Ruko.
- Ruka... - Je to roztomilé.
- Líbí se mi tvůj styl. - Vážně?
Je to zajímavé.
Byla jsem dnes v Pokémon centru. Bylo to super.
- Co sis koupila? - Chceš to vidět? Mám Squirtla,
Charmandera,
vycpaného Bulbasaura a batoh s Eevee.
Co? A Clefairy nebo Pippi pro Peppeho nemáš?
Půjdeme tam někdy spolu?
- To bych rád. - Je to tam super, podívej.
Kde... co... páni.
- Není to hezké? - Kde to je?
- V Nihonbaši. - Nihonbaši?
- Ta-dá! - Co?
- To je Eevee! - Je to hra pro dva.
- Zahrajeme si to? - Jasně.
- Chceš? - To si piš!
POKÉMON LET'S GO, EEVEE!
- Je tu chladno. - Jsem tu poprvé.
- Vážně? - Jo, jsem.
- Není to super? - Páni.
Víš, jak se to ovládá?
- Ovladače jsou tamhle. - Už jsi to hrál na TV?
- Ne. - Aha.
Musíme společně stisknout „A“.
To bylo hrozné. Ještě jednou.
- Držíš to stisknuté? - Jo.
- Máme to. - Tentokrát jo.
Chceš ho pohladit? Stiskni tohle tlačítko
a pak takhle...
Ptá se tě to: „Chceš ho pohladit po hlavě?“
- Aha, tohle tlačítko. - Dobře, chápu.
- A pak... - Jo, už tomu rozumím.
Počkat... to je paráda.
- Fakt super. - Podívej, je tam jídlo.
- Proč vypadá vystrašeně? - Co se stalo?
Ráda bych zašla do kavárny, o které jsi mluvil.
Jak že se to jmenuje?
Víš, jak to tam vypadá jako v Itálii.
- Chceš tam jít? Tak jo. - Jasně.
- Kdykoli. - Co třeba příští týden?
- To zní skvěle. - Tak super.
Je to tam jako v Itálii, jo?
Ne, není to jako Itálie. Je to spíš...
- Ale to jsi říkal! - Jo? Je to spíš...
Vybavení a nábytek působí evropsky,
- třeba stoly a lampy. - Říkal jsi to.
- Chci to vidět. - Je to skvělá kavárna.
Chci si připadat jako v Itálii.
To ti nemůžu úplně zaručit.
- Ale určitě půjdeme. - Dobře.
- Byla to zábava, že? - Bavilo mě to.
Vítej doma, Emiko.
Jsem doma.
- Co jste dělali? - Ahoj!
- Hráli jsme Pokémony. - Pokémony?
Jo, hráli jsme si s Eevee.
- Slyšela jsem smích. - Bylo to super.
- Unavili mě. - Mě taky.
- Ale byla roztomilá. - To jo.
Eevee je rozkošná.
Myslel jsi tím, že je roztomilá Eevee nebo Haruka?
- Mluvil jsi o ní? - Ne, mluvili jsme o Eevee.
- Špatně jsem to pochopila. - Píše se tu, že Eevee a Doraemon...
- Jsem zničená z plavání. - Co jsi dnes dělala?
- Byla jsem na pláži. - Ano?
Můžeme jít někdy spolu.
- To bych moc ráda. - Tak prima.
Pláž...
- Asi zajímá jen nás dva. - Jen nás dva.
- Je moc teplo. - Stejně jsem si zaplavala.
- Vlasy mi voní mořskou vodou. - Jo?
- Půjdeme spolu na pláž. - Dobrá.
- Příští týden? - Příští?
KAORI WATANABEOVÁ ILUSTRÁTORKA
HEREC
HARUKA OKUYAMAOVÁ HEREČKA
ZAMĚSTNANEC V OBCHODĚ NA ČÁSTEČNÝ ÚVAZEK
EMIKA MIZUKOSHIOVÁ UNIVERZITA J. F. OBERLINA
AUTOR MANGY
TERRACE HOUSE: TOKIO 2019-2020
ŠIMOKITAZAWA, TOKIO
BAR GOOD VIBES
- Promiňte. - Zdravím!
- Dobrý večer. - Rád vás zase vidím.
Tady jste.
- Můžeme sem? Díky. - Ano, jistě.
- Dobrý den. - Těší mě, Ruka Nishinoiri.
Já jsem Shirakami, patří mi to tu.
Moc o vás nevím.
MAJITEL BARU
Jak často byste tu mohl být?
Pracuji na částečný úvazek v Murasaki Sports v Haradžuku.
Chci tam dát výpověď
- a rád bych tu pracoval na plný úvazek. - Dáváte výpověď?
- Plánuji to. - Opravdu?
Rád bych tu pracoval tři dny v týdnu.
- Dva až tři dny, pro začátek. - Rozumím.
- Dáváte výpověď v Murasaki Sports? - Ano.
- Opravdu? - Všiml jsem si, že do baru
- chodí mnoho zahraničních turistů. - To je pravda.
- Chci se zlepšit v angličtině. - Ano?
A mým snem je stát se Spider-Manem.
- To myslíte vážně? - Ano, naprosto.
Zbožňuji svět Marvelu.
Proto mě tak láká práce v tomto baru.
Spousta našich stálých návštěvníků
- dělá cosplay Spider-Mana. - To vím.
Chodí sem často.
A myslíte to vážně? Chcete být Spider-Man?
Ano.
Tak snad se vám to povede.
Kdyby ano, byla by to výhoda i pro nás.
Jasně, to chápu.
NAKAMEGURO, TOKIO
- Máš hlad? - Jo, mám.
- Nesnídaly jsme. - Pravda.
Chci studené pivo, je moc teplo.
Budu hned opilá.
NAKAMEGURO GRILL ROZLÉVANÁ VÍNA
- Na zdraví. - Na zdraví.
Nevadilo by ti, kdybych mluvila o svém ex?
V pohodě, proto jsem tu.
Můj bývalý řídil mé podnikání.
Zůstal mým manažerem i po našem rozchodu.
Nemuseli jsme se vídat, řešili jsme vše e-mailem.
Dokonce i zakázky.
A nejspíš díky tomu se Shohei doslechl,
že jsme pořád spolu a že jsme zasnoubení.
Ale já slyšela drby, že Shohei má přítelkyni.
Proto jsem s ním moc nechtěla mluvit.
- Měla jsem s ním mluvit upřímně. - To je pravda.
- Bylo by rychlejší se zeptat. - Určitě ano.
Ale nikdy jsem se ho nedokázala zeptat, připadala jsem si zvláštně.
Ale když jsem s ním
nedávno mluvila, vyjasnil všechna nedorozumění.
Ty jsi s ním nechtěla mluvit kvůli tomu drbu?
Měla jsem to v hlavě a přišlo mi, že bych překročila hranice,
kdybych ho pozvala na rande, i když jsem neměla důkaz, že někoho má.
Nebyl důvod se tak držet zkrátka.
Lituji, že jsem se ho nezeptala dřív.
Ráda bych dohnala ztracený čas,
byla s ním a lépe ho poznala.
Nedávej sem ruku, ať se neřízneš.
Drž to takhle
a tlač jablko svým palcem.
Dobře. Vidím, jak to děláš.
- Tlačíš, jo? - Ano.
Tlač a nech to takhle sklouznout.
- Přesně tak. To je ono. - Díky.
Bojím se o tebe.
Co je tohle?
To nevím.
- Čí je to? - Moje ne.
Všechno s příchutí rybích jiker.
- Odkud to je? - Aha, to je moje.
- Pro mě. - Od mámy?
- Jo, od mamky. - Hezky!
Poslala je, když...
- Jen jikry! - ...viděla minulý díl.
- Je to dobré. - Mám si na těstoviny dávat omáčku.
Na brokolicové?
Jsem unavený.
- Dobrá práce. - Vítej doma, Shoheii.
- Už jsi večeřel? - Ano.
- Všichni už jedli! - Ty ne?
- Já ne. - Ruko,
Emika ještě nevečeřela.
- Perfektní! Počkej. - Je čas na těstoviny a jikry.
- Počkej. - Máme těstoviny?
- Naučím tě to. - Těstoviny máme.
Měl bys jí uvařit. Pomůžu ti.
Peppe, já chci taky.
- Máš taky hlad? - Mám.
- Takže dvě porce. - Ano, prosím.
- A ty, Haruko? - Ne, díky.
Píšou tu 10 až 12 minut.
Za deset minut to bude al dente, to znamená ne do měkka.
A pak je povaříš v pánvi.
- Dobře, chápu. - Nastav minutku.
- Al dente, jo? - Nasyp tam těstoviny.
- Chceme je al dente. - Jo.
Přimícháme tam něco?
- Ohřev je na nízko? - Přesně tak.
A pro dvě porce...
Na dvě porce bychom měli použít polovinu.
A zbytek...
- Ještě trochu. - Víc?
Tohle je akorát.
- Rozmíchej to. - Dobře.
Tahle arrabbiata bude určitě lepší
- než ta moje. - Myslíš?
Podívej, hlídá omáčku.
- Zkus to takhle. Bum. - Takže jak... páni.
Bum.
- Chápu. - Takhle.
To je ono... ale ne tak vysoko!
Ale jo, to je ono. A jdeme jíst.
Moc děkuji!
To vypadá skvěle. Lepší než moje.
- Dobrou chuť. - Snad to bude dobré.
- Dobrou chuť. - Michelin.
Michelinská večeře!
Michelinská večeře?
- To napětí mě ničí. - Je to pálivé?
- Výborné. - Jo!
- Fakt dobré. - Povedlo se mu to.
Vážně dobré. Pikantní a chutné.
Fakt mi to chutná.
A je to snadné že? Jen omáčka a těstoviny.
Když jsou těstoviny hotové, přimícháš omáčku a je to.
Můžeš experimentovat s různými kombinacemi.
Jestli chceš brokolici, orestuj ji s česnekem na olivovém oleji.
Přidej to k těstovinám a bude to výborné.
- Dobře... - Nekonečné možnosti.
Takže brokolici nedáš do hrnce s těstovinami?
Ne, to nedělej.
- Jak jsi se dnes měl? - Dnes...
JDU DO STUDIA PANÍ NISHIOVÉ - PEPPE
...mi končila stáž ve studiu.
- Poslední den? - Už dnes?
To je škoda.
Jo, tolik mě toho za celou dobu naučila.
Pochopil jsem, jak vypadá život tvůrce mangy.
- A teď se posuneš jinam? - No, odteď
začnu vytvářet své vlastní příběhy.
Nemůžu se dočkat chvíle,
kdy bude moje vlastní manga v obchodech.
- Nejspíš mě to rozbrečí. - To chápu.
Budu křičet radostí. Žiju pro tu chvíli.
Pracuji kvůli tomu tak tvrdě.
A nemůžu se dočkat, až se to konečně podaří.
- A pak si popláču radostí. - Koupíme několik výtisků.
- Zítra začínám chodit na angličtinu. - Super!
- Hezky. - Asi budu mít hodně domácích úkolů.
Budu potřebovat pomoc.
- Rád ti pomůžu. - Moc díky.
Bude vám vadit, když půjdu první do vany?
Vůbec ne.
- Dobrou noc, lidi. - Dobrou noc.
Nechystáš se s někým na rande?
Na rande? No, chci jít na pláž s Peppem.
- To zní dobře. - Nedávno jsem říkala,
jak moc chci vidět oceán.
Miluju pláž. Ale Haruka i Kaori nechtěly jít,
že je prý moc velké vedro.
- To jsem nevěděl. - Takže pláž... jo.
To je fajn.
A co ty a randění?
Je léto, a tak chci cestovat.
Rozumím.
Kdo je tvůj typ?
Po tom všem já vlastně ani nevím.
Ráda bych někoho, kdo má jasné životní cíle.
- Životní cíle? - Cíle, nebo...
nebo koníčka, kterému se dlouhodobě věnuje.
Když nevědí, co sami chtějí,
nedokážu jim věřit.
- Ale ten, kdo ví, co chce... - A o něco usiluje.
Jasně.
Zajímalo by mě, jestli se dokážu zamilovat tady.
Uvidíme.
Pravda.
Musela...
- Musela vidět starší díly. - Samozřejmě.
Její odpověď popisuje Shoheiův přesný opak.
- Musí si toho být vědoma. - Má ráda lidi s životním cílem.
Někoho s nohama na zemi, kdo si jde za svým.
- Nemyslí to zle... - Ale ano.
Co?
Jasně říká, že neschvaluje jeho životní styl.
- Myslíš? - Shohei je z té konverzace
a její odpovědi nesvůj. Vypadá otřeseně.
Zejména poté, co Peppe vyprávěl o svém snu o prodeji mangy.
Úplně při tom zářil.
- Znamenalo by to pro něj hodně. - Do toho, Peppe!
- Smlouva s Big Comic Spirits je úspěch. - Velký úspěch.
Díky Peppemu je dům veselejší a jasnější.
- Máš pravdu. - Dokonce i Ruka se díky
Peppemu rychle zlepšuje.
Těstoviny vypadaly skvěle.
Haruka mu také předávala rady o vaření.
- Jak oloupat jablko. - Radila mu
tak blahosklonně, až to působilo uměle.
A je blíž Spider-Manovi. Majitel baru souhlasil.
Již brzy se z něj může stát Spider-Man.
Majitel říkal, že by se mu hodilo, kdyby se jím stal.
Ruka má štěstí na lidi kolem sebe.
V tomto ohledu je to velké štěstí.
Chci, aby Peppe flirtoval s Emikou.
Zajímalo by mě, jestli by ji chtěl.
- No... - Nemyslím si.
V poslední scéně popisuje
- zřejmě Peppeho. - Máš pravdu.
- Určitě se jí líbí. - Ale nezapomínejte na Ruku.
- On má svůj jasný cíl. - To je pravda.
- Konečně si začíná plnit sny. - Zkouší to.
Konečně. Jsou to malé krůčky, ale je to
- pohyb dopředu. - Přesně.
- Opravdu se snaží? - Samozřejmě.
Minimálně jde správným směrem.
Můžeš to připodobnit situaci, kdy podniká
první krůčky na pěší cestě do Afriky.
Tak je daleko od svého cíle.
Úplně ho vidím, jak stoji u oceánu a říká si:
„Jak se přes tuhle věc dostanu?“
EBISU, TOKIO
- Dobrý den. - Zdravím!
POBOČKA EBISU
- Mám tu rezervaci na jméno Nishinoiri. - Jistě.
- Dobrý den! - Těší mě.
Díky, že jste přišel.
Jmenuji se
Louis.
- Louis? - Ano, Louis.
- Louis. - Aha, chápu.
Můžete mi říct své jméno, prosím?
Jistě.
- Jsem Ruka. Ano. - Ruka?
Perfektní.
Rád vás poznávám, Ruko.
- Těší mě. - Velmi dobře.
Vyzkoušíme si tuto konverzaci.
Takže...
zeptejte se mě: „Co chcete dělat...“
„Co chcete dělat tento... vlkend?“
- „Vlkend“? - „Tento víkend.“
- „Viknd.“ - „Tento víkend.“
- „Viknd.“ - Víkend. Ano.
Sobota a neděle.
Tak ještě jednou. „Co chcete dělat...“
„Jak... Jak to chcete dělat tento...
- pracovní den?“ - Víkend.
- Víkend. Ano.
- Vicknd? - „Co chcete...“
„Co chcete dělat tento...
- pracovní den?“ - „Víkend.“
- Víkend. - Víklnd?
- Víkend. - Ano. Dobře.
Ještě jednou. „Co chcete...“
„Co chcete dělat tento...
- víkendový den?“ - „Víkend.“
- Díky! - Moc děkuji.
- Díky. Dobrou chuť. - Dáme se do toho?
Umíš srkat nudle?
Nechceš nás slyšet?
To je jediná věc... kterou neumím.
To dává smysl!
Jím je potichu.
- Hele, kdo přišel. - Kdo je to?
Dobré ráno.
- Spal jsi? - Usnul jsem.
- Promiňte. - Právě jsme dojedli.
Nechápu, že jsem usnul.
Když jsem se probudil, všiml jsem si těch stop po kousnutí.
Může to být pavouk?
- Máš pravdu. Může to být pavouk? - To ne.
- Je to... - Je to možné?
Je to opravdu možné?
Přesně tam kousli Spider-Mana.
Zkusíš pavučinu?
- Dokážeš to? - Ještě ne.
- Žádné sítě. - Možná je jen nevidíme.
Jednou se probudíme a on bude na stropě.
- Co děláš zítra? - Zítra...
- Nemám žádné plány. - Máš volno?
Ano. Co bych měla dělat?
A co děláš ty, Ruko?
- Já mám taky volno. - Máš volný den.
A ty?
- Kreslím. - Pracuješ.
- Mangu. - Stejně jako pozítří.
- Mangu. - A popozítří.
Vlastně mám dva dny volno.
- Chceš někam jít? - Šla bys?
Chci něco podniknout, ale ještě nevím co.
Chci někam vyrazit.
Jaké je tvoje ideální rande?
Kam bys šel?
Kam bych šel? Možná se někam projet.
- Výlet? - Jo.
Chceš někam jet?
Pojedeme?
Kam se vy dva chystáte?
Možná si dáme plody moře.
- Pojedeme se najíst. - Plody moře?
- Jak daleko pojedete? - No...
- až na poloostrov Miura. - Až tak daleko?
Prý se ještě našimi auty nesvezla.
Vážně?
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
- Kam pojedeme? - Říkala jsi na plody moře, ne?
- Jo. - Tak fajn.
- Jedeme se najíst? - Jo.
Fajn.
NA JÍDLE - RUKA A EMIKA
- Uvidíme se pak, Kaori. Ahoj. - Šťastnou cestu!
- Dnes je zamračeno. - To jo.
Jedeme někam na předměstí?
Jo, Miura je daleko.
- Nebo to bylo Misaki? Miura? - Jedeme na poloostrov Miura.
- Polo... - Je to poloostrov?
- Je to ostrov? - Nejspíš...
Už jsme na venkově.
Líbí se mi ta atmosféra.
Slyšíš cikády? Cítím léto.
Jo, typické letní zvuky.
MISAKI, KANAGAWA
- Podívej, medúzy! - Ty jo.
- Vidím je. - Je jich tolik.
- Jsou malinké. - Jo.
- A tady další. - Páni, máš pravdu.
Je jich hodně.
ŠOWAMARU
- Ikura vypadá čerstvě. - Jo.
- Dobrou chuť. - Dobrou chuť.
- Chutná výborně. - To věřím.
Všechno je výborné.
Mňam.
Líbila se ti jízda v Jaguaru?
Byla jsem neklidná. Nejsem na to zvyklá.
- Nezvyklá na auto... - My dva jsme si sami moc
- nepovídali. - To je pravda.
To mi klidu nepřidalo.
Chceš něčeho v Terrace House dosáhnout?
Já? To nevím...
Já vážně doufám ve vztah.
Myslíš, že se to stane?
To nevím.
Jaké bylo vaše rande?
Cesta byla fakt dlouhá.
Moc dlouhá?
Je to docela daleko.
Ale bavil jsem se a jídlo bylo skvělé.
- Je milá, co? - Jo.
- Je milá. - To je.
- Líbí se ti? - Líbí.
Nedávno jsem
si jen tak povídal s Peppem
a nechtěl jsem ten den nic pít.
Měl jsem jen vodu.
Ale ona přišla dolů
a zeptala se, jestli si s ní něco nedám. To mě dostalo.
Bylo to milý.
- Musel jsem si dát. - Hezky.
Už jsi ji pozval na rande?
Chci ji pozvat na večeři.
Dobré ráno.
- Budeš dnes pracovat? - Jo.
Kdy?
- Musím odejít asi ve tři odpoledne. - Ve tři?
Měla jsi oběd?
Ještě ne.
Nechceš někam zajít na oběd?
- Půjdeme? - Jo.
To je dobrý nápad.
SASAZUKA, TOKIO
Máš ráda nudle soba?
Mám je ráda,
ale maminka je na ně alergická, tak je doma nejím.
- Aha. Ale ty nejsi alergická, ne? - To ne.
- Není to dědičné? - Ne, můžu je jíst.
Soba...
SORIN
- Dobrou chuť. - Dobrou chuť.
Kdo se nejvíc liší od tvých...
očekávání, když jsi náš pořad viděla?
No...
- Já ne? - No...
Mluví se s tebou lépe, než jsem čekala.
Osobně jsem lepší, že?
- To sis nemyslela. - Myslela jsem, že osobně budeš lepší.
- Ne, vážně. - Vážně, opravdu?
- Fakt. - Fakt.
Prý máš rád lidi, kteří mluví upřímně.
To je pravda.
- Řekl jsem to i Kaori. - Takže, třeba Haruka?
To se ti na ní líbí?
Líbí se mi, že je upřímná. Dobře se s ní povídá.
Nelíbí se mi její vzhled.
Tak to vidím.
Páni. Vážně?
Páni...
- Co? - Jsem překvapená.
Proč?
Asi si nemůžeme vybrat, kdo nás přitahuje.
- Chceš se zamilovat? - Chci.
Jo? Přijde mi, že všichni to tak nemají.
- Alespoň původní sestava. - Jo.
Zajímá mě, co si myslí.
Já pořád někoho hledám.
To nikdy nepřejde.
Když někoho mám, tak se víc snažím,
protože pro ni chci vypadat dobře.
Třeba sedím rovně a další takové drobnosti.
Nevěděla jsem, že to...
- dělají i chlapi. - Děláme to všichni.
DŽINBOČO, TOKIO
- Viděl jste rozpis, který jsem poslal? - Ano, viděl.
Takže za předpokladu, že se budete
i nadále zlepšovat...
BIG COMIC SPIRITS, ZÁSTUPCE ŠÉFREDAKTORA
Podle rozpisu to bude těsné.
V tento den se bude barvit
a termíny pro kapitoly jedna až tři poběží dál.
A protože pracujeme na týdenním vydání,
18 stran na kapitolu,
pokud zvládnete šest stran denně, můžete to stihnout za tři dny.
Pak dva dny na přípravu příběhu další kapitoly
a dva dny můžete odpočívat.
Ale pokud kreslení zabere čtyři dny a příběh tři,
nebudete mít volno.
Chápu.
- Projdeme si čtvrtou kapitolu? - Dobře.
Líbil se mi příběh. Zajímavé.
Zlepšujete se.
Nápad je zajímavý, ale myslím, že to může mít svou vlastní kapitolu.
- Příběh s carbonarou. - Co je to?
Myslíte, že je absurdní dávat syrové vejce do carbonary, že?
- Přesně tak. - Takže v této kapitole
se chceme soustředit na příběh těstovin naporitan.
Věděl jsem, že vás to bude zajímat.
Naporitan si zaslouží vlastní kapitolu.
Je vtipné, jak se vaše postava rozzuří, když zmiňuje naporitan.
Potřebujeme víc takových scén.
Líbí se mi, že Italové považují naporitan za zneuctění těstovin.
A tady v Japonsku je restaurace, kde na to
lidé stojí frontu až za roh.
- Můžu to rozstříhat? - Jistě.
- To vypadá dobře. - Chápu.
Myslím, že by ho tohle ještě víc rozzuřilo.
Až by měl chuť převrátit stůl.
- Dobrý nápad. - Fajn.
- To vypadá dobře. - Díky.
- Dobrá práce. Mám radost. - Já taky.
Kapitola čtyři je skvělá. Líbí se mi.
To mám radost.
Jak se jinak máte?
- V Terrace House mě to baví. - Ano?
Píšete červenou knihovnu.
Pobyt v domě je velká inspirace.
Už jste byl na rande?
V domě je nová spolubydlící Emika.
V pondělí spolu jdeme na pláž.
To zní skvěle.
Konečně vidíme
- nadšeného Shoheie. - Jo.
Tak takový dokáže být?
Takhle ho vidíme poprvé.
- Snaží se vypadat dobře. - Emika se mu asi líbí.
To znamená, že do této chvíle ho nikdo nezaujal.
- Myslíš? - Určitě.
Říkal, že se snaží na sobě pracovat,
když chce získat něčí pozornost.
Předtím ho životní cíle nezajímaly ani v nejmenším,
což znamená, že ho nikdo nezaujal.
Doufala jsem v jeho společné chvíle s Kaori.
- To se nestane. Chce Emiku. - Ona není ta pravá.
Jestli chce Emiku, musí se snažit víc.
Emika není nadšená z nikoho.
- Máš pravdu. - Už od příjezdu.
Zajímá mě, jestli je opravdu taková, nebo jestli se jen nudí.
Přijde mi, že taková chladná byla vždy.
I když ji někdo přitahuje,
nevyjadřuje to velkými emocemi.
Spíš to v ní jemně bublá.
- To je na ní vzrušující. - Souhlasím.
Přistupuje k lásce pomalu a s rozvahou, jako k sous vide.
- No teda. - To je lascivní.
- Tak sexy. - Jak se opovažuje!
Protože to nedává najevo, tak se cítíš v bezpečí.
Ale než se naděješ, jsi v tom až po uši.
- Tak to vidím. - Doufám,
že Peppe brzy okusí její sous vide lázeň.
Peppeho přitahuje.
- Pozval ji na rande. - Přesně.
- Uvidíme znovu její plavky! - Máme štěstí.
- Tak rychle a... - Peppeho plavky?
Nemusíme vidět Peppeho tělo.
- Mluvíme o Emice. - No, trochu mě to zajímá.
Na Peppeho jsem zvědavá, ale Emika je číslo jedna.
Nejspíš jen zjistíme, že má chlupatou hruď.
Co když bude v neoprenu?
Ruka se začal učit anglicky.
- To je radost. - Nádhera.
- Kéž by pochopil ten "víkend" napoprvé. - Dělal tu chybu schválně?
- Kéž by to zkazil jen jednou. - Jo.
Pokud to bylo upřímné, mělo by nás to znepokojovat.
- Myslím, že to bylo opravdové. - Vážně?
- Nedělal si legraci? - Vážně se snažil.
- Nevtipkoval? - To nebyl žert?
Jsem vyděšený.
Bylo to děsivější než Živí mrtví.
Ale když vydrží, tak se to naučí.
- Určitě. - Je proaktivní.
Je blíž ke Spider-Manovi.
- To je pravda. - Kousl ho pavouk.
No jo. To bylo šílené.
Muselo to být na ruce.
Je jedno, na které ruce.
Ale pavouk musí mít správnou genetickou mutaci.
Kousnutí stvořilo Spider-Mana.
- Takže kamkoli... - Pokud byl pokousán
radioaktivním pavoukem uprchlým z laboratoře,
- bude z něj Spider-Man. - Chápu.
Ale nejspíš ho pokousali roztoči.
- Ale ne. - Byl tak blízko.
Rande Ruky s Emikou bylo trapné.
- Hrozné. - Mně se to líbilo.
Ta scéna v autě...
Neměli cestou o čem mluvit.
A po dobrém jídle se zeptal na Jaguara.
Zněl jako prodejce aut.
Takže teď může rande s Rukou
a výlet do Misaki
porovnat příští týden s Peppem.
- To bude velký rozdíl. - Jako noc a den.
Žádná uspávací konverzace, jen zábava.
Tedy pokud Peppe nenavrhne jízdu na kole.
- To je pravda. - Souhlasím.
- Na dámských kolech. - Na těch roztomilých.
- Ale s ním by byla zábava i to. - Nejspíš ano.
Misaki bylo moc daleko. Proč Ruka nevybral něco blíž?
- Třeba Enošimu. - Plody moře mají všude.
Nejspíš na Googlu hledal „japonské plody moře“.
Ale vypadalo to náramně.
Dala bych si a bylo by mi všechno jedno.
Musí zapracovat na vyhledávacích schopnostech.
Jsi vzhůru.
- Jo, jsem. - Spal jsi.
Nejdřív jsem nevěděla, kdo jsi.
- Chceš si pokecat? - Jasně.
- Půjdeme na střechu? - Na střechu? Tak jo.
Řekla bych...
- že tam bude krásně. - Tak jdeme.
Na střechu.
- Už je to fakt dlouho. - Že?
Půjdu k věci, chci se tě zeptat,
- co cítíš ke Kaori. - Právě teď?
- Jsme přátelé. - Jen přátelé?
- Takže jako předtím. - Jsme jen přátelé.
Z nějakého důvodu se nám nedařilo
naladit se ve stejnou chvíli na správnou strunu.
Na vyznání vzájemných citů
je už trochu pozdě.
Nerozuměli jsme si.
Oba jsme mysleli, že ten druhý někoho má.
Nevěříš, že by se to mezi vámi mohlo změnit?
- Nemyslíš si to? - Upřímně...
já...
jsem to nechal být.
Už k ní nic cítit nebudeš?
- Asi ne. Ne. - Aha.
Už se na to ptát nebudu.
- Co si myslíš o Peppem? - Peppe?
- Je plný energie. - To jo.
Ráda bych ho poznala blíž.
Umím si ho představit jako partnera.
Za čtyři měsíce jsme zlenivěli.
A když se něco nezmění, stáhneme Peppeho i Emiku
- s sebou. - To je pravda.
- Bojím se toho. - Jo.
Emika by tu chtěla najít lásku.
- Takže, víš... - No jo.
Vím, co myslíš.
Byl jsem líný.
Je dobře, že se tu cítíme pohodlně.
- Ale... - Nejsme tu, abychom se flákali.
Přesně, tak jsem to myslela.
Jo...
TERRACE HOUSE: TOKIO 2019-2020
Překlad titulků: Jan Tvrdík